Uspomene na objavljivanje udžbenika 1994.
![](https://akos.ba/wp-content/uploads/2015/05/89ab3177999a97bb5f2fbb72959a52f9.jpg)
Piše: dr. Enes Karić
Proteklo je 21 godina od izdavanja i štampanja prvih udžbenika za osnovne i srednje škole u međunarodno priznatoj Republici Bosni i Hercegovini.
Naime, u aprilu, odnosno maju 1994. izvršena je rekonstrukcija vlade Republike Bosne i Hercegovine, vlada je rekonstruirana i postala je Vlada Republike / Federacije Bosne i Hercegovine. (Da pojasnim ovaj dvojni naziv: sve od Vašingtonskog sporazuma 1994. godine pa do Dejtonskog sporazuma, Vlada je imala dvojni naziv, Vlada Republike / Federacije Bosne i Hercegovine. Tako sam ja bio ministar obrazovanja, nauke, kulture, sporta… R/F BiH). Sredinom 1994. godine glavna zadaća ministarstva kojim sam rukovodio bila je da se štampaju i objave novi udžbenici za osnovne i srednje škole u R/F BiH.
Sa velikim poštovanjem sjećam se da je ministar prof. dr Enes Duraković, moj prethodnik, sve već bio uradio sa svojim saradnicima dr. Srebrenom Dizdarom, Abdulahom Jabučarom, Mehmedom Akšamijom, Gavrilom Grahovcem, Kemom Bakaršićem (dragim rahmetli Kemom) i drugima. Iz Prosvjetno-pedagoškog zavoda na ovim udžbenicima radila je vrijedno i predano profesorica Azra Jaganjac, zatim veliki broj vrijednih ljudi, npr. Atija Fako, Mira Merlo i mnogi, mnogi drugi.
Kako rekoh, pod predanim rukovođenjem ministra prof. Enesa Durakovića sve je bilo urađeno, mislim da je ministar Enes Duraković sa ovim spomenutim vrijednim ljudima pripremio 52 udžbenika. Moja je zadaća bila, da tako kažem, da ja kao novi ministar koji je došao na tu poziciju krajem aprila ratne 1994, sa svojim saradnicima sve te udžbenike objavim i odštampam. Naravno, ja sam sa velikim zadovoljstvom nastavio raditi sa ekipom ovih vrijednih ljudi koje je već uveo u ovaj veliki projekat ministar Enes Duraković.
Danima su, u surovim ratnim prilikama, kad se nemilice ginulo na ulicama Sarajeva, trajale konsultacije sa raznim štamparijama, ali je Vlada R/F BiH odlučila da se ovaj veliki posao uradi u Ljubljani (Mladinska knjiga). Tadašnji ministar finansija, dr. Sead Kreso, mnogo nam je pomogao da sa njim isposlujemo podršku ovom projektu od predsjednika Predsjedništva Republike Bosne i Hercegovine, gospodina Alije Izetbegovića, te od predsjednika Vlade R/F BiH, gospodina Harisa Silajdžića. Radilo se o odluci da se odobre značajna sredstva za štampanje ovih udžbenika; mnogi su smatrali tada, u opkoljenom Sarajevu, da se ti novci trebaju potrošiti za neke urgentnije svrhe, kojih je svakako bilo. Ali su nam i ovi udžbenici bili itekako važni.
Tokom ljeta 1994. udžbenici su odštampani, a kako je bio problem njihova dobavljanja u ratnim vihorom zahvaćenu Bosnu i Hercegovinu, zamolili smo američkog ambasadora, gospodina Viktora Jakoviča da nam u svemu pomogne. I, zbilja, on je bio na usluzi sve vrijeme tokom kojeg su šleperi prebacivali udžbenike iz Ljubljane sve do Tuzle. Jedan džip sa američkom zastavom išao je ispred konvoja, a drugi džip, također sa američkom zastavom, išao je na otragu konvoja.
Tako su udžbenici ušli u BiH, u one dijelove gdje su mogli ući. Ako se dobro sjećam, ministar prof. dr. Hasan Muratović i prof. dr Srebren Dizdar (inače tada sekretar Ministarstva obrazovanja) uredili su sa francuskim Unproforom (i sa nekim drugim instancama) da se u Goražde udžbenici bace iz humanitarnih aviona, padobranima (u tzv. paletama). Nekakvim sličnim dovijanjem poslali smo i dovoljan broj paleta u Bihać, Cazin, Bužim itd.
Dobro se sjećam, ovi udžbenici su bili predmet ogovaranja u tadašnjim diplomatskim krugovima, kao i među nekim ambasadorima akreditiranim u Bosni i Hercegovini. Neću sada spominjati koji su mi ambasadori dolazili u ministarstvo i pipkali da li mi to ovim udžbenicima vršimo “islamiziranje obrazovnog procesa u Bosni i Hercegovini”. I mnoga njihova druga pitanja bila su postavljana u ovom smjeru.
Ja sam ih primao u ministarstvu i onda sam, tih dana, stekao rutinu da im pokazujem pjesme evropskih pjesnika i sastave evropskih književnika – koji su u izobilju ušli u tadašnje udžbenike. Kad bi vidjeli da ima Dostojevskog Tolstoja, Getea, Igoa, Šekspira itd., onda bi me ti diplomati pitali za srpske i hrvatske pisce, da li smo i njih uključili!!! A ja sam onda, po nekom automatizmu, pronalazio srpske i hrvatske književnike i upinjao se pred tim diplomatama kako smo mi, za Boga miloga, multikulturni, multireligiozni i sve drugo što od nas traži moderna i savremena Evropa… Sve to objašnjavanje bilo je, naravno, veoma degutantno, svega toga sada se sjećam sa gađenjem.
Na kraju, rekao bih da su ovi udžbenici ušli u veliki broj škola u Bosni i Hercegovini. Uskoro su (tokom 1995) objavljeni i planovi i programi za osnovno i srednje obrazovanje, u više tomova. Pomogao nam j e u tome mnogo Fond “Otvoreno društvo” Soros (sa sjedištem u Sarajevu), a koliko se sjećam, štampanje nekoliko udžbenika pomogao je i ajatollah Dženneti iz Irana; on je bio na čelu jedne fondacije za pomoć Bosni i Hercegovini. I televizija MBC pomogla je ove udžbenike i nastavne planove i programe nekim sredstvima. Od svega toga proteklo je dvadeset dugih godina.
Ne znam da li su ti tadašnji udžbenici bolji od ovih današnjih, ali smatram da gori sigurno nisu. Zato, neka bude da se na kraju sjetim – sa velikim poštovanjem – i brojnih autora tih udžbenika. Neki više nisu među živima. Autori tih udžbenika zaslužuju veliko poštovanje, jer su udžbenike pisali u podrumima, uz svijeće ili uljane kandilje itd. Mnogi su se pritom smrzavali u opkoljenom Sarajevu, ali, eto, napisali su udžbenike za veoma male ili nikakve honorare.
Izvor: Magazin Lingvizin
Magazin za jezik i književnost Broj II/2—3 Decembar 2014
Obrada: Akos.ba